MARS 2024
![](../renan_bilder/Barbro_mars_2024.jpg)
UTANFÖR KÖKSFÖNSTRET har nog inte våren kommit så långt som på Kerstin
Frykstrands bild, men nog kan man känna i luften att något är på gång.
Den
här bilen har varit med mig i snart femtio år, och jag tycker om den,
fastän den inte passar in i vår marsmånad, men den skildrar i sin
naivitet en tid då barn lekte utomhus, gärna vid rinnande smältvatten,
snön smälte bort och lämnade plats för vårgrönskan. Jag känner igen mig
från det 50-tal, då jag växte upp, när små flickor fortfarande lekte
utomhus i kjol. Kanske är bilden från 40-talet rent av, för jag minns
inte att mina lekkamrater och jag hade något annat än långbyxor eller
skidbyxor på oss utomhus.
Kanske var jag ett undantag med en praktisk mor, som klädde mig i
skiddräkter på vintern och bomullsbyxor under andra årstider, för
långbyxor ansågs inte passande på folk av kvinnokön förrän senare delen
av 60-talet. Kvinnobyxor var också förskräckligt fula och oklädsamma,
vill jag minnas. Men så kom jeansen!
Det
var så mycket som var opassande för unga flickor, när jag var ung. Ta
bara det här med nagellack! Ett par kompisar och jag hade tittat in en
parfymaffär för att titta lite på läppstift och annat, som vi ansåg oss
behöva. Där fick vi syn på ett grönt nagellack. Tänk att det fanns
nagellack i andra färger än rosa och rött! Stärkta av denna upptäckt
tågade vi ut ur butiken med varsin flaska grönt och blått lack, som vi
genast applicerade på våra naglar, när vi kom hem. Så kul vi hade! Inte
lika kul i skolan nästa dag, när vi fick ovett av vår humorfria
lärarinna, som predikade stil och vad som passade sig för oss, blivande
damer.
Jag
minns också hur min syster och jag förfasade oss över hur folk såg ut på
TVn, när vi fick tillgång till den. Oftast missade vi nog vad programmen
handlade om, för att vi var så intresserade av stilen.
Vita och ärmlösa plagg hörde sommaren till. Vita skor hade man bara på
sommaren. Bara unga flickor hade långt utslaget hår och så vidare.
Så
skönt det var med 70-talet, då de här passandeidealen luckrades upp och
man kunde se ut som man ville! Fast det händer att jag återfaller till
sextiotalstankarna, och jag kan nog inte vänja mig vid tatueringar. För
det var ju bara sjömän och kåkfarare som var tatuerade på den tiden.
Men
nu är nu och den tiden vill jag inte byta bort.
Mitt i månaden mars, en solig och kylig dag efter nattfrost anordnade
vår förening skotercafé i bystugan. De yngre generationerna kom med idén
och fixade det mesta denna dag. Tydligen fanns det ett uppdämt behov,
som man brukar säga, för det kom folk från alla håll. De kom på skotrar,
i bilar, på skidor och med spark, som jag själv och kanske några fler
bybor.
Det
var så roligt att se människor i olika åldrar från olika grannbyar och
bybor, som man sällan träffar, samlade i stugan såväl som utanför i
solskenet sittande på den granrisförsedda snösoffa som anordnats. Alla
åt av Rickards goda gulaschsoppa och/eller köpte kaffe med bröd, som
föreningens damer bakat, av Anna, som nästan doldes bakom det av utbud
dignande bordet. I köket jobbade t ex Margaretha och Mats, som skötte
disken och Marlen och Gunnel fyllde på kaffekannorna och övervakade det
hela.
Denna fantastiska dag var den första i en påbörjad tradition, kändes det
som. Det är precis det vi strävar efter, att ha lite olika sorters
utbud, i olika smakriktningar. Bäst av allt är nog viljan bland de yngre
med anknytning till byn, att komma med förslag till evenemang och att
faktiskt också utföra dem.
Vi
har även haft årsmöte i föreningen, och glädjande fick vi in ett och
annat namn från den yngre generationen (under 50) på viktiga poster, så
vi kommer att kunna verka ett tag till.
En
kväll i veckan som var åkte ett gäng i Marlens bil till Tullingsås och
avnjöt en konsert med Hebbe sisters, som vi önskat oss också, men nu
fick Maud dem, så vi hade en trevlig kväll i ”hennes” nyrenoverade
bylokal.
Koltrasten har kommit! Sedan ett par dagar låter han sig betraktas, där
han sitter och tittar omkring sig på den högsta punkt bland snödrivorna
han kan hitta. Hungrig är han också. Han har ett väldigt elegant sätt
att haka sig fast vid själva fågelhuset och tänja sig, så att han når
Coops fettkorv för 39.90, som jag nyss serverat mina älskade fåglar. Det
är tydligen väldigt gott, för nu har de redan ätit upp halva korven, så
jag måste nog ge dem en ny till påsk.
Och
påsken kommer snart, fast nu tar det till att snöa. Väldigt onödigt. Man
får hoppas att det bara är en liten ”skur”, för om några dagar vill vi
ha finföre för både skoteråkare och pimplare eller varför inte
sparkförare? Jag var ute på sjön igår och upplevde det underbaraste av
sparkfören längs skoterspåren, som finns både längs med och tvärs över
sjön. Det här är nog den bästa årstiden vi har, för det finns inga
blodsugande flygfän, men lite mer sol vill vi ha.
På
skärtorsdag ska jag måla naglarna lila medan jag väntar på min familj,
som ska dyka upp på nattkröken. Jag fick nagellacket på min födelsedag
för en månad sedan av mina barnbarn, de numera långa älvorna. Enligt
anteckningarna på insidan av garderobsdörren har de vuxit om farmor,
vilket i och för sig inte säger mycket, men det gläder oss alla
Nu
har det visst slutat snöa, men det är fortfarande väldigt grått. Kan det
bli lite solsken idag? Medan jag väntar på det, tar jag och stickar
några varv på den tröja, som ska bli mitt bästa plagg för min frusna
lekamen nästa vinter.
En
riktigt glad påsk önskar jag er alla! Vi hörs i april.
Barbro Lucia
|