![](../renan_bilder/Betraktelsebild_september-21.JPG)
SEPTEMBER 2021
UTANFÖR KÖKSFÖNSTRET
Hösten är här. Ingen idé att blunda för faktum. -2,3 grader visade
termometern utanför köksfönstret halv sju i morse. I rabatten stod en
rad stelfrusna solrosor likt soldater i givakt. Undrar vad som händer,
när de tinar upp senare idag.
Utanför ett annat köksfönster lyser rönnbären i tunga klasar. Förr
brukade jag koka rönnbärsgelé att ha till älgstekarna, men nu får
sidensvansar och trastar dela på godsakerna. Jag lägger mig inte i
vilka, som kommer först och rensopar träden. Här finns inget älgkött
mer.
Jag
hörde att det hade snöat i övre Norrland i går, men här kommer det nog
att dröja lite, enligt den lokaltidning jag håller mig med. Om man får
tro den, ska vi få ganska intetsägande gråmulet väder men ingen
nederbörd resten av veckan.
Klockan är kvart över åtta denna kyliga dag i mitten av september, och
tro det eller ej; solens bleka strålar börjar sprida sig över byn. Hos
Britta lyser björken vid husknuten vackert guldbrun. Längre bort ligger
sjön spegelblank. Hoppas att det inte börjar storma igen. Jag behöver
tvätta altanfönstren inför den ”riktiga” hösten, och det är inte så
lockande att stå på en stege med höstlöven virvlande kring öronen.
Tur
att svalungarna tydligen har kommit iväg. Det är vad jag vill tro, men
man vet ju aldrig. Borta är de i alla fall. Sist jag såg dem, var de
bara två, och spåren efter den tragedi, som utspelat sig vid nedersta
trappsteget, nästan mitt framför näsan på mig, var tydliga. Där låg en
patetisk hög med dun och fjädrar. Hökar, eller om det är falkar, cirklar
över åkrarna, och ibland dyker de ner och tar en mus eller två. Tror
jag, och tänker att jag inte får ta på mig skulden, för att jag inte
kunde skydda mina inneboende svalor. Än en gång får jag böja mig för det
som brukar kallas ”naturens gång”.
Annars ägnar jag mig mycket åt oväsentligheter dessa dagar. Till exempel
undrar jag mycket varför blomman för dagen inte har blommat på hela
sommaren. Inte förrän nu, när den är farligt nära att åka ner i den
naturliga komposten (stenröset ner i backen) behagar den visa lite
vilja. Nyss kunde jag räkna till 23 knoppar, men det tar säkert nästan
en vecka för dem att utvecklas, och hur ska det gå, om det blir fler
frostnätter i närtid?
Och
varför blommar inte min underblomma, fast min brors gör det? Vi fick dem
ju samtidigt fint planterade i krukor i början av sommaren, och jag vet
att vi gödslat med samma produkt? Kan man övergödsla och i all välmening
verka negativt för en planta? Bästa solfönstret på altanen var kanske
alldeles åt skogen för mina växter.
Annat dumt jag ägnat mig åt ett tag är att läsa billiga kriminalromaner,
som jag köpt i förbifarten samtidigt som mat och godis i min
favoritaffär. Jag undrar så hur det ser ut i huvudet på en del
kriminalförfattare! De nöjer sig inte med att bara ta livet av ett antal
lagom trista personer, utan det sker på de mest fantasirika sätt man kan
tänka sig. Ja, det sista kanske inte stämmer helt. Inte när det gäller
mig i alla fall. Min hjärna stänger av när det blir alldeles för svårt
att hänga med i de raffinerade mordmetoderna. Jag kan helt enkelt inte
tänka mig vissa bestialiteter. Det påminner om en del knåp och knep i
tidningar och ofta på Facebook. Det verkar alldeles för tröttsamt att
lägga ner någon tankemöda på problemen.
Alldeles nyss kom en utmärkt litteraturartikel från förra söndagens DN
nerdimpande på mitt köksbord. Den är skriven av Anna-Lena Laurén, som
menar att man inte behöver förstå allt man läser, och hon förfasar sig
över alla tillrättalagda klassiker för barn. Att man utvecklas av att
läsa lite svårare böcker både som barn och vuxen. Det kanske inte var så
dumt att man som läshungrig tioåring var hänvisad till den
arbetarlitteratur från trettiotalet, som hemmets bokhylla kunde erbjuda.
En farbror till mig använde visst Mobergs Utvandrarna som godnattsaga
för sin treåriga dotter, och hon protesterade tydligen inte.
Tre
lördagar i rad har jag nu suttit och tittat på familjefilmer på TV, i
brist på annat och något lite av lättja. Inget fel på att samla familjen
kring en film till lördagsgodiset, men om man är ensam med sina
skumnallar, kommer saken i ett helt annat läge. Och vad är det för
dravel man tänker sig ska intressera barn och vuxna ihop? Jag tänker
inte nämna några titlar, men jag tror att mina barnbarn har mycket
roligare saker i sin padda, än det här.
Glädjande nog har Babel med Jessica Gedin kommit tillbaka efter
sommaruppehållet. Så nu kan jag sitta kvar under TV-pläden, när Sveriges
starkaste familj ockuperar ettan på söndagskvällarna. Bara att byta
kanal. Förra veckan var det ett fint reportage om Kerstin Ekman och
hennes senaste bok Löpa varg. Ekman är en av de författare jag har följt
hela mitt liv, känns det som. Det började med böckerna om Tora Otter
från 70-talet, vidare över senare tiders Vargskinnet fram till idag.
Jag
tror att Jonas Gardell, en annan av mina favoriter, kommer som gäst i
programmet snart. Det passar bra, för just nu läser jag Gardells bok
Till minne av en villkorslös kärlek, som egentligen är en hyllning till
hans mamma, som levde med en demenssjukdom i slutet av sitt liv, men som
handlar om så mycket annat också. Den är humoristisk, filosofisk och
fantasifull. Det händer titt som tätt att jag småskrattar, när jag
läser.
Och
nu har det hänt igen!!! Ännu ett plagg kommer att hamna längst in i
garderobmörkret och glömmas bort. Varför kan jag inte förstå att den där
flickspetan, som vägde lika lite som en fluglort på 70-talet, inte har
något gemensamt med den där rultan i spegeln, längre? I alla fall inte
när det gäller kläder. Det är något mystiskt med det där, för innanför
pannbenet känns det som det alltid har gjort. Nästan. Vad är det för fel
med att vara en åldrande farmor och se ut som en sådan? Jag bara undrar!
Jag får liksom Pippi Långstrump ta mig själv i upptuktelse, när jag
uppför mig fel.
Felet med att bli gammal är nog inte bara det att man inte känner igen
sin spegelbild, utan att tiden verkar gå så fort. Det är väldigt ofta
fredag numera, tycker jag. Det är i och för sig ingen nackdel, för
oftast blir det ju lite mer liv och rörelse i byn på helgerna. Det
verkar vara lika mycket trafik som i augusti, men det kan ju vara
älgjägarna som ränner av och an.
Det
verkar som det skjuts en och annan älg i trakten, men det tar lite tid
innan kunskapen om det når upp till min backe. Men jag ser hur jägarna
samlas på Magnus´ gård varje morgon, och ryktet säger att Dan har
skjutit en tjur och någon en kalv.
Hej, för den här gången!
Barbro Lucia
|