MAJ
2024
![](../renan_bilder/Barbro_april_2024.jpg)
De
är här nu. Som små lysande solar sticker de upp överallt, där det finns
lite synlig jord, t ex vid dikeskanter. De är som symboler för nästa
årstid. Förr stod det oftast en eller två små, halvvissna hästhovar i
ett spetsglas på mitt köksbord den här månaden, men det var länge sedan.
Barnen, som plockade blommorna till mig har blivit vuxna, har egna barn
och bor på annan ort.
Nästa blomexplosion i våra trakter, skulle väl vara vitsipporna om några
veckor. De kräver lite mer barmark och växer inte överallt. År efter år
kommer de upp på samma ställen, om inte jorden blivit rubbad, vill säga.
Vårblommorna är pigga på att komma upp. Igår såg jag något blått lysa,
där det varit en snödriva för bara några dagar sedan. Visst, när jag kom
fram till det blå, såg jag ju att det var fullt med scillor, som
blommade runt den fula spretande rosenbusken, som fortfarande står kvar
trots att jag försökt ta bort den i trettio år.
Varför står den fula busken kvar år efter år, kan man fråga sig. Den
blommar ju aldrig och den får löss varje sommar. Men om den
skulle blomma, om den mot förmodan skulle bjuda på en blomma, skulle den
vara obeskrivligt vacker. Dessutom har jag själv flyttat den från min
födelsegård. Min mor kallade den värmlandsrosen, och jag minns
från min barndom att den redan då var väldigt snål med blommor.
Kanske är det med växter, som återkommer år efter år, som med drömmar
man har. Man har dem, men de kanske lovar mer än de håller.
Så kommer det en
morgon – som idag, när det snöar och är flera minusgrader. Vintern
har återtagit sitt grepp över naturen, och man får ta en extra påtår
för att inte deppa ihop. Om nu det hjälper. Men, det blir ingen
sommar förrän sjön är isfri, och som det ser ut nu kommer det att
dröja några veckor till. Inget onormalt alltså. Men man vet ju inte
hur det ska bli. Ska det bli en vacker försommar med lagom varmt?
Kommer det att bli regnigt i juli, när alla semestrande f d bybor
dyker upp? Den här tiden har vi alla förhoppningar kvar, men som
alltid får vi böja oss för överheten och ta det väder vi får.
Och
plötsligt en dag blir det sommarväder! Solen skiner och temperaturen
stiger. Snart slår björkarna ut, men först måste sjön bli isfri, och det
är nära nu. Under den dryga vecka jag haft skrivuppehåll har det hänt
massor utanför mitt köksfönster. Den relativt höga dygntemperaturen har
tagit hårt på snödrivorna, och jag har nu god utsikt till grannarna.
Genvägarna, förbi källaren till närmsta grannen Bo, och över vägen utför
slänten ner till Britta fungerar. Eftersom jag är uppe tidigt ser jag
när byborna åker till sina jobb, och det känns tryggt, för då känner jag
att jag inte är ensam i världen, som är uppe så tidigt.
Den
bästa tiden att få något gjort är på morgonen, innan solen blir
stickande het, och innan vinden tar tag i högarna av gammalt gräs och
löv, som jag krattat ihop under tidiga morgontimmar. Så halvåtta tar jag
på mig arbetskläder, går ut och krattar och städar min tomt ett par
timmar. Förra veckan tog jag itu med fönstertvätt, men eftersom drivorna
inte har tinat bort på baksidan av huset, kommer jag inte åt
sovrumsfönstren än.
Det
har även varit Kristi himmelsfärdsdag, vilken bjöd på en rolig och
efterlängtad överraskning, eftersom Julia och Jakob bestämt sig för att
göra ett litet besök hos sina gamla föräldrar (min bror och jag), när
det i alla fall bjöds på en extra dag ledigt.
Jag
visste att Julia skulle komma, så överraskningen bestod av att min son
var med. Som vanligt sa han ingenting om sin hemresa, förrän det var
alldeles säkert att han skulle komma. Vi fick ett par dagar med lite
snålblåst tillsammans. En del småsaker utomhus blev åtgärdade, och vi åt
en lång middag tillsammans med min bror och brorsdotter.
Men
nu är vardagen i fatt igen, och sommaren står för dörren. I min
köksrabatt blommar påskliljorna och tulpanerna har stora knoppar. Jag
tror isen försvinner idag eller imorgon, helt normalt, och sedan blir
det väl kallblåst i tre veckor, som det brukar. Konstigt att det snart
är sommar igen – när tog förra sommaren slut?
Nu
går jag ut och krattar slänten, eller ska jag ta en liten promenad väst
i byn och se om Gunnel har fått fart på sin växthusodling än. Själv har
jag inte så stort intresse för odling, men jag har gjort i ordning plats
för mina två gurkplantor på altanen, och den första gurkan är skördad.
Men några växter på altanen kan jag nog inte sätta ut förrän i början av
juni. Innan dess kan man inte lita på att dagarnas sommarvärme ska hålla
temperaturen på nätterna också.
Som
vanligt bråkar blåmesarna och de svartvita flugsnapparna om holkarna i
mina björkar, men jag tror flugsnapparen vinner. Som det ser ut nu, en
onsdagsmorgon i mitten av maj, har han paxat två holkar och blåmesen har
dragit sin kos.
Eftersom det är varmt ute och på min altan, intar jag min enkla middag
vid ”sommarbordet”. När jag tittar upp från det kryss jag för tillfället
löser, förstår jag varför grannarnas hundar skällt som besatta den
senaste halvtimmen. Kan det vara renar på byn? Jag måste ta kikaren till
hjälp för att konstatera att de har horn och är fem stycken, som verkar
beta i godan ro. När jag ställt undan kikaren och återgår till min
korvpytt, är djuren borta och hundarna lugnar sig så småningom. Det är
ovanligt med renar här på byn, men nu var det några som kommit på
villovägar, och vart de tog vägen, vet jag inte.
Pingsten står för dörren – men vem bryr sig? Ingen extra helgdag numera,
då annandag pingst finns i almanackan men inte är röd. Vad betyder det
för en pensionär vars dagar alltid är lediga? undrar ni kanske. Jo, det
betyder att jäktade människor i arbetsför ålder inte kommer till byn,
utan stannar kvar på arbetsorten, och det betyder att jag inte ser några
extra promenerande, cyklande eller barnvagnar på byvägen.
Glad pingst! Säger jag nu, för det har blivit pingstafton, och allt
andas frid i hänryckningens tid. Sjön blev isfri igår och idag ligger
den blank och lugn medan solen, som skiner från en molnfri himmel lovar
en varm dag. Men i morgon och på måndag ska det visst bli normalt med
lägre temperatur igen.
Det
händer så mycket i naturen just nu och Marlen meddelade just att
vitsipporna blommar i hennes dikeskant, så jag ska gå dit och titta på
dem, innan morgonen övergår i förmiddag och olidligt varm eftermiddag.
Men
någon rabarberpaj blir det inte på söndag, för ”jorden sa stopp. Du får
lugna dig lite rabarberknopp,” eller rabarbroknopp, som min klasskompis
Björn sa, när vi gick i första klass i Kärrnäsets skola. Versen läste vi
i Småskolans läsebok, som vi hade på den tiden.
Men
jag har skördat en gurka , så jag har i alla fall något färskt på min
smörgås idag.
Björkarna jobbar på med att utveckla löv, så nu ser jag snart inte
fågelholkarna längre. Naturen lever sitt normala liv och ännu har vi
förväntningarna på den kommande sommaren kvar.
Vi
hörs närmare midsommar.
Barbro Lucia
|